Billet og pas, tak.
Jeg skal se billet og pas.
- Marji, lad være med at løbe. - Se! Nioucha er derovre.
- Hvor er du blevet stor. - Har du gaver med?
Hvordan var Paris? Så du Bruce Lee? Og Eiffeltårnet?
- Velkommen til Teheran. - Lad mig tage bagagen.
- Nej, det gørjeg. - Skynd dig. De venter.
Jeg kan huske, at jeg dengang levede et helt ubekymret pigeliv.
Jeg elskede fritter med ketchup, havde Bruce Lee som helt -
- gik i Adidas og var besat af to ting:
Jeg ville barbere mine ben og blive galaksens sidste profet.
Læg en blyant under barmen. Hvis den falder ned, har du gode bryster.
Sidder den fast, er det noget lort.
Hvis man ryster hende der, kan man fylde en hel æske.
Rolig nu.
Jeg fik lov at se ham i sidste uge. Hvor havde han det skidt.
Og de sagde, de ville løslade ham. Nu er det snart fire år.
Bare rolig. Regimet bryder sammen før eller siden.
Mor, Marji sparkede mig i hovedet.
Dragens hævn er et bittert måltid, der skal spises koldt.
Hvis dragen ikke straks stopper, vanker der en.
Jeg, Marjane, kommende profet, har besluttet følgende:
1. Alle skal opføre sig ordentligt. 2. Alle skal tale pænt.
3. Alle skal gøre noget godt. 4. De fattige skal have kylling hver dag.
5. Ingen gamle kvinder må lide.
Så vil jeg godt være din første discipel, Marji.
Vil du?
- Hvordan undgår du, at gamle lider? - Jeg forbyder det bare.
- Nå ja. Det er klart. - Hvad sker der?
Ned med shahen!
Jeg sagde det jo. Jeg sagde det jo til jer.
Vi oplever et historisk øjeblik.
- Nu kommer han til at betale. - Ja, nu bliver din far endelig hævnet.
Shahen må tage over til vennerne i Washington.
Jeg kan godt lide shahen.
Han er valgt af Gud.
Det er rigtigt. Gud har selv fortalt mig det. Gud og også lærerinden...
- Shahen er ikke blevet valgt af Gud. - Sludder. Lærerinden...
Det er noget, de siger. Nu skal du høre sandheden.
For 50 år siden ville shahens far, som dengang var officer -
- omstyrte qajar-kejseren og indføre republik.
Som Atatürk vil jeg modernisere landet og gøre det til en republik.
Englænderne fik nys om det, og en dag...
Goddag. Hvorfor vil du skabe en republik, når du kan blive kejser?
- Mig? Kejser? - Ja da.
Det er bedre end præsident. Du vil få al magten.
Et land som dit har brug for en stærk mand som dig til at lede det.
Det er ikke helt forkert.
Desuden er præsteskabet jo imod en republik -
- og det kan de have ret i.
- Hvad skal jeg gøre? - Ingenting.
Bare giv os olien, så klarer vi resten.
Nu erjeg konge. Alt, hvad I ejer, tilhører mig.
- Han var da en idiot. - Ja og nej.
Han var diktator, men han moderniserede Iran.
På en måde elskede han sit land. Modsat sin søn.
Nu erjeg konge. Jeg er ariernes lys.
Jeg vil gøre dette land til det mest moderne af alle.
Vort folk skal genfinde sin storhed.
Ja, shahens far var meget hård.
Han satte din bedstefar i fængsel. Men hans søn har været meget værre.
- Kom bedstefar i fængsel? - Ja, han tilhørte kongefamilien.
Han var qajar-prins. Shahens far tog alt, hvad han ejede.
Han blev fængslet, fordi han var kommunist.
Min bedstefar var qajar-prins og også "kommonist".
Åh gud. I er stadig i live. Jeg var så bange.
- De skød på folk. - Det var tæt på.
Vi flygtede, men blev trængt op i en krog.
- De udyr konfiskerede min film. - Politiet tilbageholdt os.
Marji gik helt amok og belærte mig om proletarer, bønder, klassekamp -
- og ham Che Guevara.
De skød en dreng, som ikke var fyldt 20. Hvad er det for et land?
- Lige nu er det et lorteland. - Ned med shahen!
- Nu starter hun forfra. - Ned med shahen!
Marji, i seng med dig.
Ned med shahen. Ned med shahen. Ned med shahen.
Jeg har forstået jeres oprør.
Vi skal sammen begive os ind på demokratiets vej -
- og hånd i hånd skabe fremtiden.
- Siamak! Du er blevet løsladt? - Goddag, Ebi.
- Siamak er kommet tilbage. - Goddag, Tadji.
Kom ind. Vi er glade for at se dig i live.
Kom ind. Bliv ikke stående der.
Det må være Marjane. Hvor er du vokset.
Da jeg blev anholdt, var du kun et lille barn. Nu er du en ung dame.
- Hvem er den fyr? - Min far. Han har været i fængsel.
Han er en helt.
Det var videnskabsfolk. De vidste, hvor på kroppen det gjorde mest ondt.
De piskede mig med ledninger. Så meget, at min fod ikke mere er en fod.
Og hvorfor? Fordi fodens nerver er direkte forbundet med hjernen.
Smerten er ubeskrivelig. Vores bødler var specialtrænet af CIA.
- De kunne virkelig deres kram. - Og hvad er der sket med Hamid?
Han blev dræbt. Som guerillamedlem måtte han gennemgå et helvede.
Han havde cyanid på sig.
Desværre kunne han ikke komme til at tage den og blev slemt tortureret.
- Taberen bliver tortureret. - Ja, det er cool.
- Hvad er det for tortur? - Han bliver pisket med ledninger.
Men først må han tage den her i munden og tygge tre gange.
Se. Det er Ramine. Jeg hørte, at hans far var i shahens hemmelige politi.
Hans far har slået en million mennesker ihjel.
- En million? - Helt sikkert.
I den million dødes navn skal vi give Ramine en lærestreg.
Vi flår øjnene ud på ham.
- Marjane! Hvad laver I? - Marji fandt nogle søm.
- Vi banker Ramine. - Vi flår øjnene ud.
Hvad hvis jeg sømmede dine ører til væggen?
Du går hjem på dit værelse og bliver der, til jeg siger til.
Marjane, hvad går der af dig? Sådan opfører en kommende profet sig ikke.
Men, Herre, Ramines far har myrdet folk.
Marjane... Det er ikke Ramines skyld. Han skal ikke bøde for sin fars fejl.
De onde kommer til at betale. Du må have tiltro til min retfærdighed.
Det er ikke dig, der skal udøve den. Din pligt er at tilgive.
- Ramine. - Hvad vil du?
Din far er en morder, men det kan du ikke gøre for, så jeg tilgiver dig.
Han har kun slået kommunister ihjel, og de er noget djævelskab.
I månederne efter Shahens fald var landet i eufori.
Alle havde været revolutionære. Alle havde bekæmpet shahen.
Naboens modermærke var på mirakuløs vis blevet til et krigssår.
Lærerinden bad os nu om at flå alle fotos af kongefamilien ud af bøgerne.
Man holdt politiske møder, og gamle fjender blev nationens helte.
Det var i dette lykkelige kaos, at onkel Anouche kom ind i mlt liv.
Nu bliver alting bedre. Intet kan længere stoppe folket.
Vi får endelig et samfund, der bygger på retfærdighed og frihed.
Som Lenin forudså, skal proletariatet herske.
- Hvor længe var du i fængsel? - Ni år, mit barn.
Længere end Lalys far... Hvor gammel er du? Er du gift?
- Lad nu din onkel fordøje maden. - Hun vil altid vide alt.
Det er godt at være nysgerrig.
- Har du fordøjet nu? - Marjane, det er sengetid.
Tag din pyjamas på, så kommerjeg og fortæller dig det.
- Har du set, at et valg er på vej? - Ja. Men folk vil bevare deres frihed.
Det kan ikke blive værre end under shahen.
Så erjeg klar.
- Du skal se. Hun tager pippet fra dig. - Jeg er klar!
Jeg var altså 18 år, da min onkel Fereydoun og hans venner -
- erklærede den iranske provins Azarbaidjan uafhængig.
Fereydoun udnævnte sig til justitsminister i den nye republik.
Demokrati er baseret på retfærdighed. Alle skal være lige for loven.
Jeg blev hans sekretær.
Dette er kun starten. Vi befrier Iran fra shahens diktatur.
- Provins for provins, by for by. - Det er jeg sikker på.
Det var svært at slutte sig til ham, for min far var loyal mod shahen.
Min søn er en forræder. Slut du dig bare til min bror.
I bliver alle skudt, hører du? Skudt!
Min far havde ret, og en morgen...
Åh gud, Fereydoun.
Jeg måtte flygte, mens min onkel så sin skæbne i møde alene.
Jeg gik i dagevis i sne og storm. Jeg var sulten og frøs, men jeg fortsatte.
Jeg krydsede Elburzbjergene for at nå mine forældre i Astara.
Hvem tør forstyrre mig nu?
Åh gud, Anouche! Det er vores søn... Han er døden nær.
Min kære søn!
Min søn... Min kære søn, tilgiv mig.
Jeg kunne ikke blive. Shahens hær var efter mig. Jeg måtte ud af landet.
Jeg svømmede over Araksfloden og kom til USSR.
- Hvad gjorde du så? - Jeg tog til Leningrad. Så til Moskva.
Jeg tog en doktorgrad i marxisme- leninisme. Men jeg savnede familien.
Jeg prøvede at tage toget tilbage med falske papirer, men det gik ikke.
- Jeg blev anholdt. - Kom du i fængsel?
Ja. Nårjeg fortæller dig det her -
- er det, fordi det er vigtigt, at familiens minder ikke går tabt.
Også selvom du ikke forstår alt.
Bare rolig, onkel Anouche. Jeg glemmer det aldrig.
- Var du gift i Rusland? - Klokken er mange. Du skal sove.
Her... Den er til dig. Jeg lavede den i fængslet. Af brødkrummer.
99,99& af folket har på demokratisk vis stemt for en islamisk republik.
Det er naturligt. Alle revolutioner har en overgangstid.
50& er analfabeter.
Det er kun nationalisme eller religion, der kan samle folk.
Mina og hendes familie er rejst. Der er for farligt her.
De fandt Mohsen død i sit badekar.
Alt skal nok blive godt.
Siamak og hans familie er flygtet. De udyr dræbte hans søster.
- Ebi, måske skulle vi også rejse? - For at gøre rent og køre taxa?
Vi vil udrense de antirevolutionære elementer. Kun én lov gælder:
Blodets!
- Marji... - Ja.
- De har anholdt Anouche. - Jeg ved det.
- Far... - Det skal nok gå, skat.
- Vil du gøre noget for ham? - Ja.
Anouche har ret til ét besøg. Han vil gerne se dig.
Jeg tager derhen.
Ti minutter.
Hvilken smuk kjole. Hvilken smuk lille pige.
Det er en ære, at du besøger mig.
Du er den lille datter, jeg gerne ville have haft.
Men du skal se... En dag vil proletariatet herske.
Her... Jeg har lavet endnu en svane til dig i brødkrummer.
Den er onkel til den første.
Mit livs stjerne...
Hvad er der, mit barn? Vær ikke så trist.
Hold din kæft. Du forhindrede dem ikke i at dræbe ham.
- Det er ikke mig, men menneskene... - Jeg vil ikke se dig mere.
Gå din vej! Gå din vej!
Gå din vej!
Et år efter revolutionen angreb Irak Iran.
Saddam udnyttede landets sårbare situation.
Revolutionen og udrensningerne i hæren havde gjort os meget svage.
For at bekæmpe den ydre fjende udslettede staten den indre fjende:
De gamle modstandere af shah-regimet.
Anholdelser og henrettelser hørte til dagens orden. Alle var bange.
Den nye regering vedtog endnu mere repressive love.
På to år ændrede vores hverdag sig totalt. Og det gjorde vi også.
Kom så, børn. Vort hjerte er med martyrerne.
Irans døtre og sønner, krigen har taget vore bedste børn.
Sandheden vil snart opstå af deres blod.
Hvem døde de for? For os.
Martyr! Martyr! Martyr!
- Gør det af med mig. - Satrapi, hvad laver du?
- Jeg lider. Kan man ikke se det? - Ind i klassen med jer.
Sløret er symbol på frihed.
En værdig kvinde beskytter sig mod mænds blikke.
Den, som viser sig, brænder i Helvedes flammer.
Har du set?
Vore soldater dør hver dag for at redde vort kære land fra usømmelighed.
- Se! - ABBA er for slapsvanse.
Gå ud i én lang række. Skynd jer!
- Mor, hvad skal vi spise i aften? - Hvad med en chiliret?
Ja, så vi kan komme til at prutte bagefter.
- Giv mig den! - Jeg så den først.
- Din møgso. - Hold dog op. I slås jo som dyr.
Hvis man tog efter behov, fik alle lidt.
- Hvorfor blander hun sig nu? - Har nogen ringet dit nummer op?
Sæt tørklædet rigtigt, søster.
- Jeg taler til dig. - Det hedder ikke "dig", men "Dem".
- Må jeg få lidt respekt. - Respekt?
Kvinder som dig knepperjeg og kasserer bagefter.
Ind med dig.
- Mor, er du okay? - Ja, min skat. Jeg er okay.
- Kør nu. - Hold kæft, din idiot!
PUNKEN ER IKKE DOD
- Mor, du må give mig 50 toman. - Jaså. Til hvad?
De sælger bånd på Gandhi-avenuen.
- Hvad med Bee Gees-båndene? - Bee Gees er noget bras.
- Estivie Wonder. - Julio Iglesias.
- Pink Floyd. - Jickael Mackson.
- Læbestifter, neglelak, spillekort... - Iron Maiden...
- Hvor meget? - 100 toman.
- 50. - 60.
- 50. - 50.
- Hvad er det for tøj? - Og punk-sko?
- Punk-sko? - De der.
- Det er kondisko. - De har punk-facon.
Jeg spiller basket på skolen.
- Er den også til at spille basket i? - Michael Jackson!
- Symbolet på vestlig dekadence. - Slet ikke, frue.
- Det er Malcolm X. - Det er Michael Jackson.
- Ned med tørklædet, luder. - Du kommer med.
Undskyld. Det skal aldrig ske igen. Min mor er død.
Min stedmor er så ond. Hvis jeg er for sent på den, slår hun mig ihjel.
Hun brænder mig med strygejernet og får mig sendt på børnehjem.
Lad mig slippe. Lad mig slippe, frue.
Soldaternes mod har båret frugt.
I aften har vor hær ødelagt 63 irakiske kampvogne og 26 jagerfly.
Martyrblodet vander vor helligejord, og håbløshedens ørken vil blomstre.
At dø som martyr er som at tilføre samfundets årer nyt blod.
De har det vist ikke godt, fru Nassrine.
Nej. Min søn fik den her i skolen. De sagde, at hvis han gik i krig og døde -
- så kom han i Paradis med plasticnøglen her.
De sagde, Paradis var fyldt med mad, kvinder, huse af guld og diamanter.
- Kvinder? - Han erjo 14. Det interesserer ham.
Jeg har lidt meget. Jeg har opfostret mine fem børn med tårer.
Nu vil de herrer fratage mig min ældste med denne nøgle.
Jeg har altid været religionen tro. Jeg har bedt, båret slør, adlydt...
- Nu kan jeg ikke mere tro på noget. - Det er mig.
Familien Roshanis er anholdt for at have spiritus og spillekort.
Hvorfor dækker De Dem til?
På grund af Deres mand. Det er vi jo blevet opdraget til.
De skal ikke bekymre Dem. Kom med Deres søn, så talerjeg med ham.
Takket være mine forældre kom hendes søn aldrig i krig.
Trods frygten for bomber, regimets undertrykkelse og nabospionage -
- gik livet videre.
For at gøre det til at holde ud festede folk i det skjulte.
Der blev drukket godt. Spirltus var bandlyst -
- men min onkel leverede vin.
Han havde indrettet et laboratorium til vinfremstilling i kælderen.
Fru Nassrine, som gjorde rent for min onkel, hjalp med presningen.
Gud tilgive mig...
Det var farligt at tage til fest, men kun der havde vi lidt frihed tilbage.
Ud med dig!
- ID, indregistreringsattest, kørekort... - Okay.
Kom nærmere. Pust... Du har drukket.
- Nej. - Du lyver, dit vestliggjorte svin.
Jeg har arbejdet for det her land i 20 år. Hvor vover du?
- Tilgiv ham. - Hold kæft.
Jeg kunne være din mor. Hvor gammel er du? 15? 16? Min datter er 13.
- Uden din kone var du ilde stedt. - Tak. Tusind tak.
Af sted. Vi må se, om I har flasker derhjemme.
Bedstemor, Marji, I går op først. Jeg holder dem hen. Tøm alle flasker.
- Men hvordan? - Rolig. Det prøvede jeg med din far.
Jeg måtte altid gemme hans flyveblade.
Vores nabo er en ældre mand med hjerteproblemer.
En pludselig støj kan blive hans død. Vi kan måske finde ud af noget...
- Hvor skal I to hen? - Jeg har diabetes, min dreng.
- Får jeg ikke min saft, besvimer jeg. - Diabetes?
- Det er ligesom min mor. - Så gå bare.
Jamen hvor er de?
Arrogante, men uden ideologi. Et par sedler fik dem på andre tanker.
- I smed vel ikke alt sammen ud? - Det gjorde vi da.
Pis...
Det er hjertet igen. De ville anholde nogle kommunister i kvarteret.
De kastede en granat. Det var for meget for Taher.
- Jeg fandt ham på gulvet i stuen. - Bare rolig. Det ordner sig.
Nej, det gør ej, for han skal have en hjerteoperation.
Den er de ikke i stand til at udføre her. De siger, han skal til England.
Jeg talte med hospitalsdirektøren.
I tror det næppe. Ved I, hvem det var?
Min gamle vinduespudser!
Jeg lod som ingenting for ikke at ydmyge ham.
Det er kun de alvorligt syge, der kan forlade landet.
Det er hans tredje hjerteanfald. Hvis han ikke bliver opereret, dør han.
Vi gør vores bedste. Om Gud vil, får han det bedre. Alt afhænger af Gud.
Jeg skal have Deres tilladelse for at få et pas.
Om Gud vil det.
En dum vinduespudser har fået skæg og habit og er nu hospitalsdirektør.
Min mands skæbne afhænger af ham.
Nu er han så religiøs, at han ikke kan se kvinder i øjnene. Den idiot...
- Jeg kender en, der fremstiller pas. - Der ser du. Det ordner sig.
Far, jeg vil med.
Hvor lagde jeg det nu? Her er det. Se, Ebi.
Det ser ægte ud, ikke? Det tog mig en måned at lave det stempel.
- Hvor er du kær. Hvad hedder du? - Hvor længe er du om at lave et pas?
Der er stor efterspørgsel.
Nu trykkeriet er lukket, lever jeg især af det.
Normalt tager det 14 dage, men jeg kan lave et på en uge.
Perfekt, men skynd dig.
Vær ikke bange. Det er kun Niloufar.
- Det er Ebi, Anouches bror. - Goddag.
Hun er også kommunist og eftersøgt. Broren var mit bud -
- så jeg skjuler hende i kælderen. Kun her er hun i sikkerhed.
Er han dum eller hvad? Han bliver mast.
Hvad sagde jeg?
- Det må du ikke se. - Lad være, bedstemor.
Sikke noget lort. Ud over at bruge deres sabler -
- og lave ækle spøgelser kan de japanere ingenting.
- Bedstemor, tror du, onkel Taher dør? - Ja.
- Tror du virkelig? - Hvis han intet pas får, dør han.
- Ja, han burde ikke have røget. - Det er noget vås.
Det er ikke derfor, han er syg. Det er, fordi hans børn er for langt væk.
En bakke rygende varme bønner, tak.
Børnene rejser altid. Sådan er det.
Men når en absurd krig gør, at man skal skilles fra børn på 13-14 år -
- så brister ens hjerte.
I Tahers sted ville jeg være død og begravet for længst.
- Må Gud tilintetgøre de barbarer. - Må Gud høre dig.
Hallo? Åh, Khosrow, det er dig... Er "tingen" klar?
De har anholdt Niloufar og smadret alt. Jeg er nødt til at flygte.
Khosrow? Hallo?
Niloufar blev henrettet.
Khosrow flygtede til Tyrkiet og siden til Sverige.
Tre uger efter de hændelser blev onkel Taher begravet.
Krigen blev intensiveret.
Lad mig komme forbi. Undskyld...
- Lad mig komme forbi. - Det kan du ikke.
- Jamen jeg bor derovre. - Gå bare.
- Marji! - Mor!
- Er du kommet til skade? - Nej, skat.
- Hvor faldt missilet ned? - I Baba Levys hus.
Baba Levy?
Efter at vores nye regering er kommet til, har vi ingen politiske fanger.
Vi har endelig fået vores frihed.
- Frøken? - Hvad nu?
Shahen fængslede min onkel, men det nye regime skød ham.
Der var 3000 politiske fanger under shahen, men i dag er der 300.000.
- Hvor vover De at lyve? - Stop det der.
- Hvem var det? - Skoleinspektøren.
- Marji har sat læreren på plads. - Igen?
- Det har hun fra sin onkel. - Vil du have, hun ender som ham?
Ved du, hvad de gør? Ved du, hvad de gjorde ved Niloufar?
Man må ikke dræbe en jomfru, så man vier hende til en fra garden -
- som tager hendes mødom før henrettelsen. Er du med?
Hvis nogen rører dig, dræberjeg dem.
Kort efter besluttede de at sende mig udenlands.
Da jeg havde gået i fransk skole -
- skullejeg på Wiens franske gymnasium.
Min far skaffede mig et visum. Jeg skulle så bo hos min mors veninde.
Dagen før min afrejse sov min bedstemor hos os.
Hver morgen lagde hun jasminer i sin bh for at dufte godt.
Når hun tog tøjet af, faldt blomsterne fra hendes barm. Det var magisk.
Hvordan kan du have så runde bryster i din alder?
Jeg lægger dem i en skål isvand ti minutter hver dag.
Jeg vil savne dig.
Jeg kommer og besøger dig.
Hør her... Det er ikke for at prædike, men jeg vil give dig et godt råd.
I livet vil du møde en masse idioter.
Hvis de sårer dig, så husk, at det er dumhed, der får dem til det -
- og ignorer deres ondskab -
- for der er intet værre end bitterhed og hævn.
Bevar din værdighed, og vær tro mod dig selv.
Det skal nok gå.
Græd ikke. Tænk på din fremtid. Europa venter på dig.
Når du er i Wien, skal du spise sachertorte. En lækker chokoladekage.
Og vi kommer og besøger dig. Du er en stor pige. Ingen tårer.
- Far... - Du skal af sted nu.
Glem aldrig, hvem du er, og hvor du kommer fra. Min datter...
- Mor. - Min lille Marji...
Og Europa ventede, men ikke som jeg havde forestillet mig.
Efter et par dage sagde min mors veninde, at de havde for lidt plads.
Hun fandt en pension, hvor jeg ville få det godt... ifølge hende.
Hvad?
Hvilken fryd at se butikker med varer, vi ikke kunne få i mit land.
En tid var yndlingsbeskæftigelsen faktisk at gå i supermarkeder.
Min yndlingsbeskæftigelse. Min yndlingsbeskæftigelse.
Kort sagt, jeg måtte se at få nogle venner.
På gymnasiet forstod jeg de andre, og de forstod lejlighedsvis mig.
Har du en smøg?
Jeg blev hurtigt interessant for outsiderne.
Momo, Thierry, Olivier og Eve... Min historie fascinerede dem.
- Du har oplevet revolution og krig? - Ja.
- Har du set mange døde? - Et par stykker.
Wauw... Hvor vildt.
Jeg kom hurtigt med i slænget. Momo lærte mig nonchalance -
- konceptet for tvungen nihilisme og Wiens undergrundskultur.
I starten var det lidt svært at vænne sig til.
Men hvorfor ikke?
Jeg mente at have fundet min plads.
Men jeg var anderledes. Det skulle skoleferierne nok minde mig om.
Pis. Så er det jul igen, og jeg skal igen være sammen med hele familien.
På grund af en åndssvag amerikansk opfindelse.
- Julemanden er i rødt og hvidt... - Fordi han var Coca-Cola-maskot.
- Hvor vil jeg kede mig i Monte Carlo. - Monte Carlo er da ikke så slemt.
Jeg skal over til min far i Brasilien. En flyvetur på mindst 13 timer.
Ferier skal bare gøre proletarerne glade.
Stod det til anarkisterne, arbejdede vi ikke.
Går det godt, skat?
Det er godt. Hvad skal du lave til jul?
- Hvad siger hun? - Hun er sammen med kammerater.
- Pas på dig selv. - Mangler du noget?
- Ja, benyt dig af det. Knus. - Husk at spise frugt og grønt.
Hvordan er det, du spiser? Sådan spiser man ikke.
- Her spiser alle foran tv - Måske, men ikke af en gryde.
Det er ulækkert. Det er altså rigtigt, at iranere ingen manerer har.
Er det også rigtigt, at I var ludere, før I blev nonner?
Det blev starten på en række flytninger fra lejlighed til lejlighed.
Først boedejeg hos Eve og hendes mor. Så hos otte homoseksuelle.
Så på et pigeværelse i Floriangasse. Så hos venner og venners venner...
Jeg endte i frau doktor Schloss' villa, i Grüngasse.
Frau Schloss var pensioneret filosofilærer og en lille smule skør.
Lejen er 2000 schilling om måneden. De kan godt lide hunde, ikke?
Jo jo, jeg er vild med dem.
Jeg kan se, Yuki har accepteret Dem. Hunde har jo en sjette sans.
De ved, når folk er venlige.
I året, der fulgte, besluttedejeg at tilpasse mig.
Visse sider af vestlig kultur var et mysterium.
Jeg måtte læse noget mere. Sartre, Bakunin, Zweig, Freud...
Jeg læste så meget, jeg kunne. Men der var ting, jeg aldrig ville forstå.
WIEN 1986
Har I set, at det svin til Waldheim er blevet valgt? Jeg får kvalme.
Jeg får lyst til at brække mig. Vi må alle demonstrere.
Det er kun varmluft.
Livet er et tomrum. Når mennesket indser det, opfinder det magtspillet...
Sludder. Livet er ikke absurd. Folk ofrer deres liv for friheden.
Tror du, min onkel døde for sjov? Din klovn.
Jeg var meget forvirret.
Jeg førte et trygt, frivolt liv, mens min familie levede i et krigshelvede.
Jeg kunne ikke undslå mig for at nære skyldfølelse.
Jeg ville bare leve som en pige på min alder.
En forandring var på vej. På nogle måneder blev jeg en ung dame.
Det var en tid med konstant grimhed. Først voksedejeg med 18 cm.
Så blev mit ansigt længere, mit højre øje voksede, og så min hage.
Min højre hånd blev enorm, så min venstre fod...
Min næse blev tre gange så stor. Mlt bryst voksede.
Jeg fik numse, så der kom ligevægt.
Kronen på værket var en enorm skønhedsplet på næsen.
Se, Yuki. Jeg sagde jo, at hun var prostitueret.
- Sikke noget lortemusik. - Der er kun fladpander her.
Bakunin ville have demokraterne til at vedtage socialistiske resolutioner.
Så havde tingene set anderledes ud. Kapitalismen underminerer os.
- Kan du følge mig? - Ja da.
- Hvor kommer du fra, Marie-Jeanne? - Jeg kommer fra... Jeg er franskmand.
Åh, det troede jeg ikke. Sidste år var jeg i Paris. Kender du...
- Undskyld. Jeg skal over til vennerne. - Jamen så hej da.
- Nå, så du er fransk nu? - Hold op, bedstemor.
Jamen jeg spurgte bare. Jeg vidste ikke, at du var franskmand.
Det er ikke let at være iraner. Når jeg siger det, ser de på mig som en vild.
De tror, vi alle er blodtørstige fanatikere.
Berettiger det til at fornægte sine rødder?
Husker du, hvad jeg sagde? Vær tro mod dig selv.
Ved I, hvad hun sagde til min bror? At hun var fransk.
- Nej? - Det passer.
- Troede din bror på det? - Nej. Hvem tror på, at hun er fransk?
- Ville din bror score hende? - Hold op. Så ville jeg begå selvmord.
Nu holder I kæft, møgkællinger. Ja, jeg er iraner, og jeg er stolt af det.
Efter tre år føltejeg mig endelig hjemme.
Momo, Thierry, Eve og Olivier var gået ud. Jeg havde fået nye venner.
Blandt dem Birgit, en hippie i 30'erne med barneansigt.
Hun havde et hus i skoven, hvor hun holdt anarkistiske fester.
Staten havde intet at frygte, for man drak mest øl og spiste pølser.
Til en af festerne mødtejeg Fernando. Han var manden i mit liv.
Marjane, er du der?
I nat fattede jeg det endelig. Det er din skyld.
Du fik mig til at opdage mig selv.
Funker det ikke med dig, funker det ikke med nogen pige.
Jeg ved nu, at jeg er homoseksuel.
Det er så rart at sige det.
- Tak, Marjane. Tak. - Det var så lidt.
Efter den skuffelse forsvor jeg kærligheden.
Aldrig mere. Desuden er kærlighed en småborgerlig følelse.
Men "life is life", som de andre tabere sang.
Og en novembermorgen trådte Markus ind i mit liv.
Skal jeg følge dig hjem?
Endelig fandt jeg kærligheden. Intet skræmte mig, og fremtiden så lys ud.
Markus skulle blive en stor forfatter.
På slt værelse læste han højt for mig af slt stykke.
Vi var ét.
Skat, jeg har købt croissanter!
Vent. Jeg kan forklare det. Det er ikke det, du tror.
Marjane, jeg elsker dig! Jeg elsker dig.
Jeg kan ikke finde min broche. Jeg er sikker på, De har stjålet den.
- Ikke nu. Lad mig være i fred. - Sådan spiller klaveret ikke, tyvetøs.
Skrid ad helvede til. Jeg hader dig. Dig og din åndssvage hund!
Sådan må De ikke tale om Yuki. Hvor skal De hen?
- De kan ikke bare gå. - Rend mig i røven.
Tyveknægt! Giv mig min broche igen. Jeg tilkalder politiet. Kom tilbage!
Hvordan kunnejeg være så dum? Det svin tog fusen på mig.
Hvor erjeg en idiot.
Hvordan kunne jeg forelske mig i den nar, den fedterøv?
- Skal du køres hjem? - Ja.
Jeg skal have benzin på. Skal vi splejse til den?
Han havde tilmed dårlig ånde, røvhullet med den beskidte karakter...
Hvad laver du? Det gør enormt ondt i øjet.
- Må jeg se? - Nej.
Den prætentiøse idiot. Forfatter... Rend mig. Det stykke var ingenting.
Den lort havde ingen nosser. Han forsvarede mig ikke over for sin mor.
Et rigtigt skvat, ja. Og det var altid mig, der købte hash.
Klovnen sad i bilen og ventede. Han var ligeglad med, om jeg blev anholdt.
Hvor harjeg været en idiot. Hvilken idiot...
Det var den første nat, jeg tilbragte på gaden. Der kom mange flere.
Jeg havde oplevet en revolution, som fratog mig en del af familien.
Jeg havde overlevet en krig -
- men en banal kærlighedsaffære tog næsten livet af mig.
Er det nu? Er vi ved at vågne?
Det var søreme tæt på.
De var heldig, at vi fandt Dem i den kulde. De har en slem bronkitis.
Jeg forbyder Dem at ryge en eneste cigaret.
- Deres navn? - Satrapi.
- Fornavn? - Marjane.
- Hvor bor De? - I Iran.
- I Iran? - Må jeg telefonere?
- Hallo? - Far...
Marjane? Er det dig? Vi har været så bange. Vi har intet hørt i to måneder.
- Far, må jeg godt komme hjem? - Selvfølgelig.
- Lov mig ikke at stille spørgsmål. - Det loverjeg.
- Du får din mor... - Marjane?
- Mor, du må ikke græde. - Kom hjem. Vi venter dig.
- Mor... - Ingen stiller dig spørgsmål.
Ingen forbudte sager, søster?
Svinekød, spiritus, spillekort, musik, film, mode, porno?
- Nej, hr. - Sæt dit slør rigtigt, søster.
- Javel, hr. - Du kan gå.
- Se, det er Marji! Min lille pige. - Jeg kunne ikke genkende dig.
- Du er her... - Hvor er du blevet stor.
Næste dag genså jeg Elburzbjergene. Det havde sneet.
Min far overvejede, om snekæder var nødvendige for at køre på arbejde.
Vi spiste morgenmad sammen, som vi plejede.
Min mor havde lavet min yndlingsomelet, den med tomat.
Intet havde ændret sig, og alligevel vidstejeg, at intet blev som før.
Vi talte om vejr og vind.
De respekterede mit ønske og stillede ingen spørgsmål.
Jeg følte mig utilpas, men følte også, at mareridtet lå bag os.
Fremtiden så måske lysere ud, nu krigen var slut.
Krigen er slut, javist. Alligevel er det næsten værre nu.
Folk ved ikke, hvorfor vi har haft krig i otte år.
- Ebi, lad hende nu få fred. - Jamen det er okay, mor.
Vesten solgte våben til begge sider. Vi var så dumme at spille deres spil.
Otte års krig for ingenting. En million døde for ingenting.
De sidste krigsdage var frygtelige.
En måned før våbenstilstanden bombede Irak Teheran hver dag -
- som for at slette byen af landkortet.
Kort før våbenhvilen blev regimet bange.
En oppositionshær var gået ind i Iran via grænsen til Irak.
Regeringen frygtede den trussel, de tusinder af politiske fanger udgjorde.
Staten besluttede at gøre en ende på den historie og gav fangerne et valg.
Enten opgav de deres revolutionære tanker, svor regimet troskab -
- og udstod deres straf, eller også ville de blive henrettet.
Hovedparten af dem blev henrettet.
Nu opkalder de gaderne efter krigsmartyrerne.
Det er alt, hvad soldaternes familier har tilbage: Gadenavne.
Når man i dag går rundt i Teheran, er det som at gå på en kirkegård.
Gud, hvor er du vokset! Du kan snart nå op til Herrens nosser.
Bedstemor!
Nå, fortæl. Hvordan var Wien?
Det var anderledes.
- Kan du huske Mina? - Ja da. Min kusine.
Hun har giftet sig og har to børn, men hun er lige så dum som før.
- Shila, kan du huske hende? - Ja da.
Hun er blevet fed. Hun har så mange hår i ansigtet, at hun ligner en gorilla.
- Og Modjeh, kan du huske hende? - Jeg husker alle.
Hun er blevet skilt. Han havde vist en lille pik.
Det siger Shari. Hun fortalte det til Mehri, som sagde det til mig.
Du får dem snart at se.
- Åh nej. - Jo.
- Du må tale godt tysk nu. - Ja, lidt.
Jeg kan sige: "Ich liebe dich."
Wien får mig til at tænke på kejserinde Sissi. Mødte du Romy Schneider?
Marjane, stjernerne blinker på himlen som du i mit hjerte.
Hvad er det? Du ligner ikke en, der har været i Europa.
- Gørjeg ikke? - Du må have meget at fortælle.
- Ikke rigtigt... Jeg ved ikke... - Fortæl os om Wiens diskoteker.
- Jeg kom der ikke. Det er ikke mig. - Hvad?
- Har du været i seng med en fyr? - Ja.
- Var det godt? - Det afhang af fyren.
Har du været i seng med flere?
- Du burde tage et kursus. - Få din næse ordnet.
- Blive kosmonaut. - Klæde dig bedre...
Det må være 40 grader. Jeg kan ikke gå med det her.
Dumme frisør, du er ikke min søn værdig.
Goddag, Anahita.
Marjane er lige gået. Okay. Det sigerjeg til hende. Farvel.
Du kan ikke se fjernsyn dagen lang. Ville du ikke bestå den eksamen?
Du spilder de bedste år af dit liv. Besøg nogen. Kom på andre tanker.
- Folk er møgirriterende. - Der må da være nogen, du kan lide.
Ud af syv millioner må der være en, du ikke synes er dum.
Ja, der var Kia, min barndomsven.
Da jeg så ham, forstod jeg bedstes ord: "Han er næsten død."
Kia havde været i krig, og han havde mistet en arm og et ben.
Vi hyggede os. Vi lo endda. Jeg indså, at min ulykke ikke var så stor.
Hele hans liv er ødelagt, men alligevel kan han stadig le.
Det er nok den eneste måde, man kan udholde det uudholdelige.
Det hjælper ikke, at jeg gentager det for mig selv. Det er uudholdeligt.
Jeg er så tynget, men hvem kan jeg tale med om det? Forstår De mig?
Alle omkring mig har lidt.
Jeg var fremmed i Østrig. Nu erjeg det i mit eget land.
Deres sygdom har et navn. Det hedder nervøs depression.
Der er en effektiv behandling. Jeg skriver noget medicin ud til Dem.
Er du sikker på, du ikke vil med? Havluften vil gøre dig godt.
Nej, jeg har lyst til at være alene. I skal ikke være urolige.
- Hvad laver du her, lille ven? - Jeg er død.
Ved du ikke, at tiden ikke er inde?
- Ikke det? - Min pige, du må ruske op i dig selv.
For en gangs skyld har han ret. Du har meget, du skal udrette. Kom i sving.
Gå, og gør det, du skal gøre.
- Husk, at kampen fortsætter. Ikke? - Jo jo, kampen fortsætter.
- Jeg er sulten. - Har du ikke spist?
- Tossen er på kur. - Du er da fin sådan.
Kusinen har givet hende et nummer af Vogue. Det ser hun i uafbrudt.
- Du gør vist indtryk på ham. - Hold op.
Vi skal nu tale om Botticelli og i særdeleshed 'Venus' fødsel'.
Man kunne også kalde det 'Foråret' ligesom den anden store allegori -
- udstillet i Uffizierne... Der finder vi...
Hej, I der... Hvad er det, der er så sjovt?
Skal vi vædde på, atjeg tør fjerne sløret? Kom nu. Hvor meget?
- Jeg vædder 400 toman. - Okay.
I starten af 90'erne var de store idealers tid slut.
Efter revolutionen havde regeringen fængslet så mange studerende -
- at vi ikke turde diskutere politik. Og nu lå krigen endelig bag os.
Vi var så ivrige efter at søge lykken, at vi glemte, vi ikke var frie.
- Bedstemor, er du her? - Ja, jeg ville besøge dig.
Du er sandelig stadset op.
- Er du forelsket? - Ja, jeg har lige været ude på date.
Det var tæt på, for garden slog til. Har du set, hvor sminketjeg er?
Jeg var virkelig på den.
Så kom jeg i tanke om en fyr, der havde overbegloet mig -
- og spillede forsvarsløs pige.
- Broder... - Ja, søster.
- En mand har fornærmet mig. - Hvor er det beskidte svin?
Det er ham på trappen der.
Skammer du dig ikke? Har du ingen mor? Har du ingen søster?
Tænk, hvis nogen fornærmede dem.
Jeg har ingenting gjort. Jeg sværger på min mors liv.
- Hvad gjorde de? - De anholdt ham.
- Synes du, det er sjovt? - Ja. Gør du ikke?
Jeg synes, du er en rigtig mær. Det er det, jeg synes.
- Men, bedste, jeg havde jo intet valg. - Jo, du havde.
Alle har et valg. Alle har altid et valg!
Din bedstefar sad fængslet i årevis for at forsvare de uskyldige.
Og din onkel Anouche... Har du også glemt, hvorfor han døde?
Hvad har jeg lært dig? Retskaffenhed.
Siger det ord Dem noget, frøken?
Skam dig!
Damen med tasken, hold op med at løbe. Hold op med at løbe!
Du der... Stop!
- Hvorfor løber De? - Jeg har en lektion om fem minutter.
Jamen De må ikke løbe sådan.
Når De løber, så bevæger Deres numse sig på en utugtig måde.
Så lad være med at glo på min røv!
Det er helt umuligt. Det ser ens ud fra alle vinkler.
Og det hedder anatomi... Man ser kun hendes tud.
Alle skal straks gå til auditoriet.
De, der bliver væk, bliver bortvist i to uger.
Vi skal opføre os korrekt. Martyrernes blod gav næring til vores revolution.
Usømmelig optræden er foragt for dem, der ofrede sig for vores frihed.
Og jeg vil bede pigerne om at gå med smallere bukser og længere tørklæder.
De skal dække deres hår til og ikke bruge makeup. Nogen spørgsmål?
For ellers er mødet hævet. Ja?
De taler om vores tørklæder og vores bukser og siger, at vi bruger makeup.
Som kunststuderende erjeg ofte i atelieret.
Jeg må have bevægelsesfrihed for at tegne. Et langt tørklæde gør det svært.
De siger, vores bukser er for vide, selvom de skjuler formerne.
Da de bukser er på mode lige for tiden, spørgerjeg:
Vil man forsvare vores fysiske integritet, eller er man imod mode?
De tøver ikke med at kritisere os, mens vores brødre har al slags tøj og hår.
Nogle gange kan vi endda ane deres underbukser.
Hvordan kan det være, at jeg som kvinde intet føler ved at se på dem -
- mens de som mænd bliver ophidset over et tørklæde, der er lidt for kort?
Godt gået. Det var som at hugge deres lille pik af.
Se at få det tørklæde af. Jeg får klaustrofobi.
Jeg glemmer, jeg har det på.
Det må du ikke. Det er frygten, der får os til at miste dømmekraften.
Det er også den, der gør os til kujoner.
Du var modig. Jeg er stolt af dig.
- Jeg vil væk herfra. - Hvorhen?
- USA eller Europa. - Hvor i Europa?
Det er lige meget.
- Hvad med os? - Du tager med.
- Jeg har ikke lyst til at rejse. - Du er nostalgisk.
Snart vil du ikke kunne holde folks indblanding ud.
Måske ikke, men i Vesten kan man dø på gaden.
Du skal ikke bekymre dig. Vi klarer den.
Hvilket forhold har du til den mand? Udmærket. Du ved, hvad der sker.
Vi ringer til dine forældre. Enten betaler de, eller også bliver du pisket.
Da din mor og jeg var 15 år, gik vi hånd i hånd.
Og det var dog det samme land.
Forstår du, min pige... Det er sådan, situationen er nu.
I må være forsigtige fra nu af. Det er nok bedst, at I kun ses hjemme.
Det er ulideligt. Vi kan ingen steder gå hen. Det er som at være i fængsel.
Det er ikke noget liv, det her.
Vi burde gifte os... Ikke?
- Har du grædt, mor? - Nej.
Jeg har altid ønsket, at du blev fri, veluddannet...
Nu gifter du dig som 21-årig.
Du skal rejse væk og være fri og emanciperet.
Mor, tag det roligt. Jeg ved, hvad jeg gør.
ET ÅR SENERE
Har du set mine bilnøgler? Mine bilnøgler?
- Jeg lagde dem på bordet. - Jeg ved ikke, hvor de er.
De lå altså der.
- Vi har intet sammen mere. - Vi så jer da som det ideelle par.
Ideelle par? Rend mig i røven. Hvad er der? Vil du have mit foto?
- Den idiot. - Du var da ellers så forelsket.
Det er let nok tre timer om ugen, men ikke, når man lever under samme tag.
- Du vil da ikke skilles? - Jeg ved det ikke.
Min søster forlod sin mand sidste år.
Så snart hun var blevet fraskilt, ville alle mænd i seng med hende.
Først gjorde slagteren tilnærmelser... Så bageren, grønthandleren...
Ja, selv tiggerne.
Sådan er mænd. De tror, de har en uimodståelig diller -
- og at fraskilte ikke siger nej, fordi de ikke er jomfruer.
Så længe dit liv ikke er et helvede, så bliv hos din mand.
- Du må ikke tage sådan på vej. - Undskyld.
- Ja, men hvorfor er du så ulykkelig? - Bedstemor, det er frygteligt.
- Hvad er så frygteligt? - Jeg elsker ikke Reza mere.
- Jeg tror, vi skal skilles. - Åh, er det dét, der er frygteligt?
Jeg troede, nogen var død.
Det er for meget med dig... Du ved, mit hjerte ikke kan tåle det.
Alle de tårer på grund af en skilsmissehistorie.
Hør her...
Jeg gjorde det samme for 55 år siden, og dengang blev ingen skilt.
Jeg var lykkeligere alene end sammen med en lort.
- Men... - Ikke noget men.
Ens første ægteskab er en prøve. Du bliver lykkeligere næste gang.
Du græder, fordi du tog fejl.
Det er hårdt at indrømme sine fejl, ikke?
Hvor var du henne? Jeg var urolig. Du kunne godt have ringet.
- Nima er død. - Hvad?
Nima er død.
Jeg forlader dig.
Det var tid at rejse. Jeg besluttede at tage til Frankrig.
Jeg måtte vente tre måneder på et visum.
Jeg tog bedste med til Det Kaspiske Hav -
- og indåndede den særlige luft.
En luft, som ikke findes andre steder.
Så tog jeg til min bedstefars grav og lovede at gøre ham stolt.
Og jeg tog til fængslet -
- hvor onkel Anouche hvilede blandt tusind andre uskyldige.
Jeg lovede ham at være så retskaffen som muligt.
Det blev afrejsedag.
Min far græd som sædvanlig.
Nu rejser du for altid. Du er en fri kvinde. Dagens Iran er ikke for dig.
- Jeg forbyder dig at komme tilbage. - Ja, mor.
- Bedstemor. - Min lille pige.
Jeg så aldrig min bedstemor igen.
Hun døde kort efter.
Friheden har altid en pris.
Sikke et vejr.
Hvor kommer De fra?
Iran.
Bedstemor, hvorfor dufter du altid så godt?
Jeg plukkerjasminer hver morgen, og dem læggerjeg i min bh.
- Så dufter jeg altid godt. - Åh, det er fantastisk.
Se masser af spændende DVD-nyheder på www.sandrewmetronome.dk
Tekster: Astrid Søgaard Mathiasen Dansk Video Tekst